I tidligere afsnit.
Sylar begynder at træde frem.
Jeg er en del af dig. Jeg er i dit hoved.
Jeg har kontrollen, ikke kræfterne. Og ikke dig, din satan.
Han hedder Keppler. Bor i Long Beach.
Det er jo dig, som har planen.
Den mand er jeg ikke længere. Jeg har mistet min familie.
Du burde nok ikke skifte navn til Bennet, men college forandrer en.
Ved du, hvad spring-skub-fald-testen er? Vi skal bruge en dukke.
Hvor får vi så fat i et lig?
Så var det alligevel selvmord.
Jeg mødte en empat.
Talte du med ham?
Jeg fik ikke muligheden.
Claire?
Claire, det er Gretchen. Åbn døren.
Vi må tale sammen, Claire.
Trafikulykke afværget. Alle overlevede.
Nej, skat. Det her er ikke til dig.
Jeg tror, jeg har fundet en, der kan tage Josephs plads.
Jeg går ud.
- Klædt sådan? - Jeg vil ikke vække opmærksomhed.
Jeg har ikke båret jakkesæt, siden jeg var dreng. Vi skulle være pæne -
- og var tvunget til at have kæmmet hår -
- og blankpudsede sko.
Så opdagede jeg, at jeg kunne kontrollere jorden under mine fødder.
Jeg var fri.
Jeg kunne være beskidt.
- Slipset føles stadig som en løkke. - Kom her.
Du behøver ikke tage af sted. Jeg kan gøre lige, hvad du vil.
Nej tak.
Det er mit ansvar.
Efter Joseph døde, føles det, som om lyset ikke skinner så klart mere.
Det føles, som om en del af mig mangler.
Han var mit kompas. Og jeg skal have det tilbage.
Dit tab gør mig ondt, men du kan ikke erstatte din bror.
Nej, du forstår ikke.
Vi har et behov, og jeg har en kandidat.
Jeg vil bare se, om han fortjener en plads ved vores bord.
Tror du, du tager hjem, mens du er derude?
Nej. Jeg efterlod det liv, og jeg vender aldrig tilbage.
- Hvordan ser jeg ud? - Som alle andre.
Hej. Er du Peter Petrelli, ham, som reddede betjenten?
Det var suverænt. Værsgo.
Du er hermed stævnet. Vær forsigtig, når du redder folk.
Hvad?
LONG BEACH, CALIFORNIEN
Venter du på nogen, Parkman?
- Den mistænktes hus er der. - Hvornår får vi ransagningskendelsen?
Vi fanger den fyr, finder narkoen og får ros. Det bliver en god dag.
Slap nu af.
Ja.
Det er ikke engang det. Jeg...
Min 30-dages mønt.
Jeg faldt i. Jeg blev høj.
Jeg hjemsøges stadig af mine fejl, og jeg kunne ikke kæmpe imod.
Den offentlige anklager.
Ja?
Jeg ville ønske, at jeg slap ud af dette helvede.
At sidde fast i dit ynkelige liv. Har du set, hvordan du æder?
- Skrid ad helvede til. - Der er kun en udvej.
Giv mig min krop tilbage.
Så vil jeg med glæde overlade dig til din middelmådighed.
Du er morder, jeg er betjent. Hvis jeg skal holde dig fanget herinde...
... så må det blive sådan.
- Tror du, du kan det? - Du har ingen kræfter. Slet ingen.
Du er irriterende, men uskadelig. Jeg ignorerer dig, til du forsvinder.
Vi får se.
Vi fik den. Du kommer ikke med, før jeg ved, at du er klar til det.
Jeg har det fint.
Det er første dag i resten af mit liv.
Jeg efterlader mig fortiden og gør mit job. Kom så.
Politiet. Åbn døren.
Gå den vej.
- Hej. - Jeg kigger ovenpå.
Parkman.
Jeg forstyrrer ikke, vel?
Jeg er overalt.
Hov, hvor skal du hen? Han er i skabet.
Narkohandleren er i skabet. Skal du ikke se efter?
Og han har en pistol.
Du er færdig. Slip den. Nu.
Fint.
Det var så lidt.
Gretchen, jeg sagde jo, at...
- Far. Hvad gør du her? - "Hej, far. Dejligt at se dig."
"Tak for indflytningsgaverne."
Hej, far. Dejligt at se dig. Tak for indflytningsgaverne.
- Er alt i orden? - Ja.
Din mor fortalte mig, at din værelseskammerat begik selvmord.
- Jeg skulle have ringet, men... - Det er ikke nødvendigt.
- Jeg må sikre mig, du har det godt. - Jeg... klarer det. Jeg har det fint.
Det lød ikke så overbevisende. Prøv igen.
Det er ikke bare det med Annie.
Det er en tilpasning. College. Jeg tilpasser mig.
Jeg savner min familie. Jeg savner dig, mor og selv Lyle.
Hvad med at spise frokost? Hænge ud, tale lidt...
- Medmindre du har andre planer? - Nej. Det er en god ide.
- Jeg skal lige gøre mig smuk. - Du er allerede smuk.
Jeg kommer om lidt.
Er det her din plan? At undgå mig?
- Det gør jeg ikke. - Du undgår også at indrømme det.
Nej, jeg har været optaget af lektier. Organisk kemi er sygt.
Hvordan er kunsthistorie?
Skal vi virkelig ikke tale om det her?
Du så ikke det, du troede, du så.
Så jeg dig ikke springe ud ad vinduet og så sætte knoglerne på plads?
Nej.
Jeg var nede og teste din teori. Hun begik vist selvmord...
... hvilket er grumt og tragisk. - Lad være med at lyve.
- Du tager fejl af både Annie og mig. - Hvad er du?
Vampyr? Rumvæsen? Et eksperiment?
- Jeg skal lige skifte tøj. - Fint.
Hej, mr Bennet.
Hvem er din ven?
- Det er Gretchen. - Mig en fornøjelse.
Ja...
- Vil du spise frokost med os? - Hvor pænt af dig.
- Det behøver du ikke. - Det ville være en fornøjelse.
Jeg tror, at Gretchen har lektier i kunsthistorie.
Jeg har lavet dem. Og jeg er glubende sulten.
- Fedest. - Fedest.
Det behøver ikke være sådan her.
- Hvor er narkoen? - Spørg min advokat.
- Tænk, at han sagde det. - Du kan ringe, når vi er færdige.
Det må du ikke.
Vi har lov, og du forsøgte at dræbe mig. Vi bliver så længe, vi vil.
Du kan også vise, du har nosser og afslutte turen på vandvognen.
- Jeg spørger dig en gang til. - Brug dine evner.
Jeg kigger i badeværelset.
Det er ikke så let at ignorere mig. Jeg er alt for charmerende.
- Du leder det forkerte sted. - Lad være med at hjælpe.
Hvis jeg skal blive her, ordner jeg det. Jeg ville blive en god betjent.
Fint. Ignorer mig.
Der er noget, som ikke hører til her.
- En legetøjskanin? - En legetøjskanin.
Huset her bruges ikke til narko.
Det bliver brugt til noget værre. Meget værre.
Hej. Jeg skal bruge en sagsmappe. Hooper, William. H-o-o-p-e-r.
Kom nu. Det er min ulykkesrapport. Kan du skrive det ind for mig?
Mener du det?
Jeg er med. Du gør dit job. Og jeg gør mit job.
Jeg redder en mands liv, og han stævner mig.
Utak er verdens løn, ikke sandt?
Jeg taler med mig selv.
Hvem lytter du til? Høretelefonerne.
Fedt nok. Det band kan jeg også lide.
Er alt i orden?
Han er til genoptræning. Tak.
- Undskyld mig. William Hooper? - Ja.
Det er mig.
Der må være sket en fejl. Vi har aldrig mødt hinanden.
Du trak mig ud af bussen, som kørte galt ved Lexington/53rd.
Du var så hurtig og skødesløs. Du vred min arm af led.
Jeg husker alle, som var på bussen. Du var der ikke.
Er det et nummer? Genkender du mit efternavn og vil afpresse mig?
- Hvad er du ude efter? - Empati.
Jeg er i byen pga. Min bror Joseph. Han døde, og...
Der er så meget at ordne, når nogen dør. Jeg er alene nu.
Jeg skal tage mig af hele min familie. Det er mit ansvar.
Det kan jeg ikke mere, takket være dig. Jeg kan ikke arbejde.
Hvis jeg ikke arbejder, får de ingen mad. Vil du lade min familie sulte?
- Det her må advokaterne klare. - Du arbejder 2-3 vagter i træk.
Min advokat har tjekket din baggrund.
Jeg ved, hvordan det er at være tynget af sine pligter.
Er det ikke muligt, at jeg var der, og du bare har glemt det?
Nej, det er det ikke.
Du er ikke ved at blive blind, Emma.
- Hvad er det så, der sker med mig? - Så andre også det lys?
Selvfølgelig. Jeg tegnede
"Kan du også se en nordlysformet blækklat stråle fra det krus?"
Har du nogen sinde hørt om synæstesi?
Når sanserne krydser hinanden.
Ja. Folk siger, at de kan lugte ord eller høre tal.
- Ser jeg lyd som farver? - Det er muligt.
Det er ret normalt blandt døve.
- Måske prøver kroppen at sige noget. - Kan den ikke bare maile mig?
Det her er alvorligt, Emma. Du har afbrudt al kontakt.
Du arkiverer i stedet for at behandle patienter.
Jeg nyder mit job. Det er stille.
Er det derfor, du har høretelefoner på?
Jeg har dem på, fordi så snart jeg tager dem af -
- så spørger nogen om klokken, eller hvordan man finder Frihedsgudinden.
Jeg gider ikke se deres ansigtsudtryk.
Det blik. Løftede øjenbryn. "Nå, hun er døv."
Godt. Vi har Saag Paneer, Baigan Bharta -
- Aloo Gobi, Tikka Masala.
- Det ligner grønt, brunt, gult... - Nu ingen sure miner.
Du vil elske det. Men han glemte Raita.
Hvad gør jeg, hvis jeg ikke kan lide det gule?
Så laver du serviettricket.
Vi havde også bestilt Raita.
Smart. Du er virkelig god til at skjule ting.
- Hvad er dit hovedfag, Gretchen? - Fysiologi og biomekanik.
- Hvad med kunsthistorie? - Jeg skifter over.
Jeg er besat af kroppens evner. Forleden så jeg en pige...
... på YouTube. Takket være et særligt gen føler hun ingen smerte.
Hendes forældre er bange for, at hun kommer til skade.
- Fedt, ikke? - Usædvanligt, for at sige det mildt.
Tager du ikke nogen af kurserne, Claire?
- Hvad siger du, Claire? - Hvorfor skulle det interessere mig?
Det er fedt, vi kan læse sammen, og du har ikke valgt hovedfag endnu.
Jeg kan vente til tredje år.
Du undgår det uundgåelige. Hvor længe kan du gøre det?
Det her gule er vildt godt. Godt og gult.
- Hvad arbejder du med, mr Bennet? - Pensioneret.
Men jeg støder hele tiden på nye grunde til at vende tilbage.
Hvis tror du, det er? Ville du lade dit barn lege her? Heller ikke jeg.
Jeg tror, nøglerne er til garagen. Jeg kigger lige derud.
Hvad tror du, du ved? Hvis legetøj er det? Er her børn?
Hallo!
- Ignorerer du mig nu? - Det føles ikke rart, vel?
Nogen har noget, du vil have, men nægter at give dig det.
Jeg ønskede ikke, at det her skulle ske.
- Eller også gjorde du, mr Parkman. - Hvad?
Dit liv er et rod. Jeg sidder i din hjerne med dine kræfter og din uro.
Det er sørgeligt. Du vil så gerne elskes. Af Janice eller dit barn.
De vil aldrig elske dig. Vil du vide hvorfor?
Du har ingen selvtillid. Du tvivler altid på dig selv.
Hør nu, jeg er uskyldig. Jeg sværger.
Ved du, hvad jeg tror? Jeg tror, du ville have min hjælp.
Du ville have, at jeg hjalp dig med at blive en rigtig mand.
Flot. Du fandt det helt selv.
Jeg er næsten imponeret.
Hvad vil du gøre nu, Matt?
Er du mand nok til at redde hende?
200.000 DOLLAR HUN DØR
Du havde ret, mr Bennet. Det var fantastisk. Tak.
- Velbekomme. - Jeg skal på toilettet. Undskyld mig.
- Hør her... - Hvordan kunne du fortælle hende det?
- Jeg sagde intet. Hun så det selv. - Haitianeren sletter hendes minder.
Hør her... Gretchen er ingen fjende. Hun er min eneste ven her.
Du skal ikke bekymre dig. Jeg kan klare det her.
Kan du? Og hvad er din plan, Claire?
Stop. Hvis du ringer til ham, sværger jeg, at jeg aldrig ser dig igen.
Jeg holder op med at ringe og maile. Jeg skal nok klare det her.
Nå, hvad er der til dessert?
- Hvor er hun? - Hvad taler du om?
- Pigen, du kræver løsesum for. - Der er ingen pige.
En lille piges liv står på spil. Der er ikke meget tid.
Brug dine kræfter. Brug dem.
Trappen. Hun er under trappen.
- Hvad har du gjort? - Hvad? Hvad gør du?
- Hvad fanden gør du, Parkman? - Han har slået en pige ihjel.
Hendes lig ligger under trappen.
- Hvilken pige? - Pigen.
Pigens lig, Mike. Hun er...
Hvad?
- Den lyserøde kanin... - Hvad?
Jeg brugte dine egne kræfter mod dig.
- Bliver du sagsøgt? - Det er bluf. Han var der slet ikke.
Ifølge mine optegnelser var han. Du får skylden for det her.
For hvad? Jeg er dem dybt hengiven.
Det ved jeg. Du er overalt og altid den første på stedet.
- Hvad mener du? - Nogle tror, du er skyld i ulykkerne.
- At du er ude efter ære. - Hvad? Tror du på dem?
De spørger, om du har været skødesløs og mærkelig. Det har du.
- Du kender mig. Vi er makkere. - Du smutter, så snart vi er fremme.
Jeg er din chauffør.
Han var på bussen.
Undskyld, hvis jeg pressede dig, Claire.
- Jeg presser folk. Sådan er jeg. - Det siger du ikke.
Jeg forstår godt, du ikke vil tale om det. Din hemmelighed blev afsløret.
Da jeg gik i high school -
- kaldte pigerne mig Bræk-Gretchen.
Sikket forfærdeligt øgenavn.
De sagde, at jeg lugtede af bræk, fordi jeg var bulimiker.
Jeg fatter ikke, at de fandt på sådan noget.
Ja, de fandt på det.
Vi ses.
Gretchen...
Jeg vil så gerne stole på dig, men mit liv er én stor katastrofe -
- og det er meget længe siden -
- at jeg har følt mig tryg nok til at fortælle nogen sandheden.
Men jeg er træt af at holde på min hemmelighed.
Så spørg mig om hvad som helst.
Jeg fortæller dig sandheden.
Jeg forventede ikke at se dig igen.
- Har du løbet byen rundt? - Jeg vil sige undskyld.
Du var på den bus. Jeg tog fejl. Undskyld.
- Tak. - Jeg skal nok ordne det.
Tænk ikke på det.
Der må være noget, jeg kan gøre.
Har du nogen sinde mistet en bror?
Nej, det har jeg ikke.
Jeg har arbejdet på hospice og hjulpet familier gennem stor sorg.
Joseph og jeg voksede op i nærheden. Jeg tænkte på at tage hjem...
... og mindes de gode tider. - Svær beslutning?
For mange dårlige minder blandet sammen med de gode.
Min rejse hertil startede på én måde, og endte med noget andet.
Jeg kan ingen trøst finde.
Sorg kan være noget rod.
Jeg så det ofte. Folk kan kondolere og sige "det gør mig ondt" -
- men de ved ikke, hvad man føler.
- Hvad sagde du til folk? - Jeg sad bare hos dem. Var hos dem.
- Jeg viste dem, de ikke var alene. - Hvorfor blev du ambulanceredder?
Jeg ville redde liv i stedet for at se mennesker dø.
Du er lige den person, jeg håbede, du ville være.
Jeg frafalder mit søgsmål.
Tak, Peter, for det hele.
Når du alligevel er rejst helt hertil, bør du besøge dit hjem.
Det tror jeg, jeg vil.
Undskyld, at jeg kommer så sent.
Jeg voksede op her. Min far var butler. Min mor var husholderske.
Min bror er død for nylig -
- og jeg håbede på, at jeg måtte se mig omkring.
- Ikke her, men nede i tilbygningen. - Vi har middagsgæster.
Det passer ikke godt nu. Jeg beklager dit tab.
Så du har aldrig været fuld? Det er jo 85 % af collegeoplevelsen.
Det ved jeg. Alkohol påvirker mig ikke.
Men fordelen er, at du altid har en chauffør.
Må jeg se det?
Se hvad?
- Når jeg heler? - Hvis det ikke er for langt ude.
Hånden er altid favoritten.
Gør det nu.
- Jeg har aldrig gjort sådan noget. - Det håber jeg ikke.
Det er helt i orden.
Åh, nej! Undskyld!
Det var gas. Undskyld, det var tarveligt. Der er ikke sket noget.
Jeg er nødt til at tage den. Jeg kommer om lidt.
Far, jeg har styr på det.
Gretchen ved alt nu. Du bliver sikkert vred, men det var mit valg.
Det er ikke kun os mere. Jeg vil have andre folk i mit liv.
Jeg kan ikke isolere mig med løgne.
- Var den tale indøvet? - Ja.
- Jeg ville sige det helt rigtigt. - Det var godt. Hør her...
Jeg vil gerne sige undskyld. Jeg var lidt hård på restauranten.
- Lidt? - Godt, mere end lidt.
Det er bare det, at når jeg ser dig, så ser jeg min Claire-mus -
- og når du kommer til skade, vil jeg instinktivt beskytte dig.
- Det kan du ikke nu. - Det kan jeg nok aldrig mere.
Ikke som før. Jeg vil altid være her for dig. Altid.
Men du har ret. Du kan selv klare dine problemer.
Jeg vil forsøge at tænke lidt mere på mig selv fra nu af.
Tak.
- Godnat, far. - Godnat, Claire.
Godnat.
- Må jeg låne den her? - Nej.
- Godt. Undskyld. - Nej, jeg mener "ja".
Men... du behøver ikke låne den, for den kommer til at være her.
Vil du være min værelseskammerat?
Lad mig se... Dele værelse med en kedelig pige, som lugter af pickles -
- eller superpigen med udmærket smag i bøger.
Godt, så...
... slof.
Altså... Jeg kan ikke se nogen udvej.
Du overskred grænsen.
- Hvad vil der ske med mig? - Skaf dig en god advokat.
- Det her vil ødelægge mit liv. - Beklager.
Ja.
Også jeg.
- Hvad gør du? - Jeg er ikke stærk nok længere.
Her skete ingenting. Han angreb dig, og jeg stoppede ham.
Indrapporter det.
Jeg rapporterer det.
Jeg er stolt af dig. Endelig begynder du at ligne mig.
Det er første dag i resten af dit liv.
Alle dage kan blive som denne.
Eller også kan du og jeg begynde at lede efter min krop.
Vent.
Tre personer døde her. Det kunne have været værre.
- Hvad skete der? - Jordfaldshul.
Jordfaldshul?
Fortsættes...
Tekst Maja Axholt www.broadcasttext.com